Vietimme Caleta Hornossa 11 päivää, mutta vihdoin tuulet kääntyivät myötäisimmiksi ja myrskyt loppuisivat. Lähdimme liikkeelle puolenpäivän aikaan reippaassa sivutuulessa. Päätin ensin mennä Deseadoon hankkimaan elintarvikkeita. Matka vei kaksi päivää.
Kaupunkiin voi mennä vain kaksi kertaa päivässä vuorovesivirtojen takia. Virta on pahimmillaan 7 solmua. Kiinnitimme veneen telakkaproomun kylkeen. Deseadon kaupunki on pieni kalastajakylä, jossa taksikin tulee tilata VHF-puhelimella. Olimme kaupungissa 3 päivää. Lähtiessämme pääsin vain 50 metriä eteenpäin kunnes kone sammui. Oli täysin tyyntä ja vuorovesivirta vei meitä 7 solmun nopeudella ulos merelle. Merellä pääsin paikkaan jossa oli ainoastaan 10 metriä vettä, ankkuri pohjaan ja moottoria korjaamaan. Polttoainesuodattimet tukossa, suodattimien vaihto, kone käyntiin ja menoksi. Jatkoimme matkaa kohti etelää tarkoituksena kiertää Tulimaa. Cap Hornille emme voineet mennä suoraan, koska siihen oli haettava lupa Chilen Puerto Williamsista. Purjehdusohje matkalle oli kiertää rantoja pitkin, mutta päätin lähteä suoraan yli 100 meripeninkulmaa rannasta.
Neljäntenä päivänä alkoi ilmapuntari laskea alimmillaan 980hPa, se tiesi myrskyä. Nopeasti myrsky sitten nousikin, onneksi takaata, joka tarkoitti reivattua keulapurjetta ja käsiohjausta. Tuulta oli 24m/sek. Mairen salmessa Tulimaan eteläpäässä on välillä vastavirtaa 8 solmua, joka voi nostaa kymmenmetrisen aallokon – onneksi ehdimme myrskytuulen avulla juuri ennen vastavirtaa salmesta läpi. Keskellä yötä tuuli tyyntyi, olimme siis matalapaineen keskustassa ja kohta olisi odotettavissa vastamyrskyä. Päätin ajaa veneen ankkuriin Pt Español lahdelle. Saavuimme ankkuripaikalle keskiyöllä pimeässä. Karttaplotterin avulla ajoin parin sadan metrin päähän rannasta. Ihmettelin, kun plotterin kartan mukaan paikalla on 5 metriä vettä, mutta kaikuluotaimen mukaan 11 metriä. Aamulla huomasin, että rantaan olikin yli kilometri. Ihmettelin mistä johtuu, enkä silloin vielä ymmärtänyt asiaa. Kerron myöhemmin syyn ja mihin se meidät johti. Olimme kolme vuorokautta ankkurissa asumattomalla karulla lahdella myrskyn raivotessa ulkona. Neljäntenä päivänä tuuli tyyntyi ja moottoroimme päivän Puerto Williamsiin.
Deseadossa on pienellä veneellä vaikea tulla laituriin suuren vuorovesivaihtelun takia. Virta joessa on vuoroin ylös ja alas jopa seitsemän solmua.Kiinnityimme proomun kylkeen, jottei tarvitsisi välittää vuorovedestä.Deseadossa taksitkin tilataan vhf radiolla.Matkalla oli välillä tyynyä ja myrskyä. Auringonnousut olivat upeita.Kaikenlaista kulkijaa tuli merellä vastaan.Ilmapuntari laskee, se tietää myrskyä.Pääsimme Pt Españolan lahdelle myrskyä suojaan. Plotteri väitti meidän olevan sadan metrin päässä rannasta, vaikka matkaa on selvästi yli kilometri.0. Caleta Horno 1. Deseado 2. Mairen salmi 3. Pt Español 4. Pt Williams
Matka Mar del Platasta vei 5 päivää Caleta Hornoon ja kun täällä olin viettänyt yli viikon, niin ruoka alkoi loppumaan veneestä. Olin keskellä erämaata. Sääennusteet kertoivat, että täällä joutuu viettämään vielä useita päiviä. Sveitsiläisten Robustassa oli sama tilanne, niinpä päätin Anjan ja Thomaksen kanssa lähteä kävellen hankkimaan täydennystä. Tiesimme pohjoisessa olevan kylän nimeltään Camarones, siis sinne.
Aloitimme matkan vaikeakulkuisessa maastossa, ylitimme kuivia joenuomia, pitkiä mäkiä ylös ja alas, laaksoja, kunnes vastaan tuli väylä, jota pitkin pystyi maastoajoneuvolla ajamaan. Aprikoimme hetken kumpi suunta olisi parempi, itä vai länsi. Matkalla näimme paljon laamoja, villilampaita, näimme myös paljon nääntyneiden eläinten ruhoja sekä luita, mutta merkkejä ihmisistä ei alkuun näkynyt. Kävelimme nopeasti, melkein juosten paahtavassa auringossa, olin hengästynyt koko päivän, taukoja emme pitäneet. Vihdoin tuli pieni maatila, jossa pihalla oli vapaana kaksi hevosta. Meitä oli kolme ja nälkä niin kova, ettei kaksi hevosta riittänyt. Talo oli kuitenkin autio, mutta sinne pääsi autolla, tiesimme siis suunnan, jossa asutusta olisi. Lähdimmekin etenemään siihen suuntaan.
Olimme jo todenneet, että matka on niin pitkä, että paluu samana päivänä ei olisi mahdollinen. Vihdoin näimme noin viiden kilometrin päässä joitain taloja. Paikka osoittautui hienoksi fincaksi, maatilaksi. Pihassa paljon hevosia ja paikka oli selvästi hyvin hoidettu. Tilalla oli hevostenhoitaja, joka ei ollut uskoa meidän kävelleen Caleta Hornosta sinne. Hän kertoi, että matkaa kaupunkiin on enää 24 kilometriä, mutta tilan toisella puolella on tie, jossa kulkee silloin tällöin autoja. Olin tuntenut jo jonkun aikaa, että kengässäni oli hiekanjyvänen. Tielle päästyämme olimme niin väsyneitä, että melkein nukahdimme autoja odottaessamme. Vihdoin tuli auto, peukalot pystyyn ja kyytiä pyytämään. Jes – pysähtyi. Saimme kyydin Camaroneksen kylään.
Ensin järjestimme majoituksen hostellista, sitten kauppaan ostoksille, sillä oli lauantai-ilta. Sen jälkeen ravintolaan, jossa omistaja tuli kertomaan, ettei lihaa ole, vain kalaa. Käskin hänen lähteä kauppaan hakemaan lihaa, sillä minulla oli nälkä, en ollut syönyt kuin aamiaisen. Ravintoloitsija teki niinkuin käskin ja valmisti meille upean illallisen. Ihmiset tulivat kyselemään olimmeko me niitä jotka olivat kävelleet Caleta Hornosta. Olimme pienessä kylässä nopeasti tunnettuja. Illalla vielä hostellissa pohdimme päivän matkaa. Meillä oli mukana käsi VHF-puhelin, jolla päätimme vielä ottaa yhteyttä Perfecturaan, paikalliseen merivartiostoon. Hekin olivat jo kuulleet meistä ja he lupasivat seuraavana päivänä heittää meidät maastoautollaan takaisin niin lähelle kuin mahdollista. Samaan aikaan huomasin hiekanjyvän kengässäni hanganneet ensin sukkaan parin sentin reijän ja jalkapohjaan ison kivuliaan rakon. Rakko muuttui niin kivuliaaksi, että seuraavana päivänä Prefecturan merivartijat halusivat viedä minut sairaalaan, mutta kieltäydyin.
Merivartijat olivat todella ystävällisiä ja kahvittelujen jälkeen lähdimme aseman päällikön kanssa ravintolaan lounaalle ja iltapäivällä kaksi virkapukuun pukeutunutta, pistooleja vöillään pitävää, merivartijaa ottivat meidät maastoauton lavalle ja lähdimme ostosten kanssa takaisin Caleta Hornoon. Matka kesti kaksi tuntia. Kävelemämme matka oli merivartijoiden mukaan 46 kilometriä. Me olimme luulleet matkanneemme vain noin 25 kilometriä. Arvioimme perustui GPS-mittaukseen joka antoi linnuntiemitan eikä huomioinut mutkia. Veneillä meitä odottamaan jääneet olivat olleet huolissaan matkan pidennyttyä vuorokaudella.
Loppuarvio ostoksistamme. Ostimme kaksi naudan sisäfilettä yhteensä kolmisen kiloa jotta saisimme pidettyä kunnon grillijuhlat veneellä, kilon perunoita, kilon omenia, juustoa, kinkkua, leipää ja pullon Fernet Brankaa, jonka jaoimme kolmeen osaan hostellissa illalla.
Kumpaan suuntaan lähtisit?Autiolla tilalla tiesimme olevamme oikealla suunnallaLöytämämme finca näytti silmissämme taivaalta, tiesimme kävelymatkaa olevan enää vähän.Aamulla jätimme veneet lahdelle ja lähdimme etenemään vaikeakulkuisessa maastossa
Matkalla näimme useita nääntyneiden eläinten raatoja
Hostellissa hetken rentoutus ja kipeän jalan lepuutus ennen iltaruokaa
Ensin Prefecturaan kahville, sitten lounaalle.Lounaan jälkeen Thomas nukahti puistonpenkilleMerivartijat olivat sonnustautuneet virkapukuihinsa ja pistoolit vyöllä lähtivät viemään meitä takaisinMatka oli mukava, kun meille vielä auton ikkunasta tarjoiltiin mate-juomaa.
Vihdoin perillä!
Ravintolan jääkaappiAnja ja Thomas onnellisina pitkän kävelyn jälkeen
Matka kesti viisi päivää, sain kovaa 18 m/sekunnissa myötätuulta, sadetta, aurinkoa, tyyntä, hellettä ja vilua. Perille pääsin aamuvarhaisella ja kiinnitin veneen kunnolla. Cara Mia oli kiinnitetty ankkurilla sekä neljällä kiinnitysköydellä yhteensä yli 400 metriä, koska lahdella on viiden metrin vuorovesi ja jatkuvasti oli myrskyjä odotettavissa. Meitä oli neljä venekuntaa, joiden kanssa olen purjehtinut jo pitkään, Robustan kanssa kolme kuukautta. Cara Mia tuli tavalliseen tapaansa ensimmäisenä maaliin, vaikka aina lähtee viimeisenä. Careta Horno on keskellä erämaata, vaikeakulkuisessa kallioisessa maastossa. Kallioiden laelta ei näy horisontin sisäpuolelta mitään muuta kuin kallioita. Yhteysvälineenä vain satelliittiyhteydet. Toivoin, etten joudu montaa päivää viipymään paikalla.
Maasto oli vaikeakulkuista
Neljä venekuntaa asiallisesti kiinnitettyinä. Kiinnitysköysiä yli puolitoista kilometriäKun sää salli kalastimme päivisin ja iltaisin vietimme saaliin kanssa grilli-iltojaThomas tarkistamassa kiinnitysköysiäSaalis illalla grillissä. Kalalajia emme tunnistaneet, hyvää valkoista ruodotonta, kuin kuhaa, aprikoimme syödessämme.Kuivatimme itse merilevää ruuaksiKuivattu levä maistui hyvältäVillit laamat ja lampaat ihmettelivät meitä, outoja kulkijoita.Päivisin kävimme meren puolella katsomassa, josko merelle jo pääsisi.Kalan kaikki osat käytettiin tarkastiSilmänkantamattomiin kallioita… kallioita.Cara Mia karussa maisemassa